__________________ ПРАВЕДНО УБИСТВО
- Један, право међу очи. - Ево...
... право међу очи.
- Изашла је. - Шта?
- У пољу је. - Била је напољу. - Ту је стала, била је у пољу.
Ма, дај... Доста је, нећу више да чујем ни једну реч.
- Губи се! - Олади.
Бака ме је водила да гледам симултанке.
Гледаш Бобија Фиша како игра 10 партија истовремено. Твој потез.
Био је 5, 6 потеза испред, на свакој табли.
Углавном, постао је светски шампион. Јединствен... А онда је изгубио јебену памет.
Постао је јебено параноичан, толико, да није видео ништа пред собом.
Мат... Мат.
Зовем се Дејвид Фиск, детектив прве класе. Радим у полицији скоро 30 година...
... и за то време...
... убио сам 14 људи.
Пусти то још једном.
... убио сам 14 људи.
Он је луд.
Када је све почело?
Како је почело?
Можда је то почело са типом по имену Чарлс Рендал.
Рендал је био убица деце.
Убио је кћерку своје девојке, пре око 4 год.
Најеб'о си, гузице.
Било му је суђено за злочин, али га је порота ослободила.
Мој партнер и ја смо то сматрали не прихватљивим.
Мој партнер је добар човек.
- Стварно ћеш то да урадиш? - Урадим, шта?
Средићеш Рендала, за убиство које није починио?
И шта ја да радим?
- Ти си мој партнер, мој узор. - Тачно... - Мој узор то не ради.
- Никада нисмо водили овај разговор. - Који разговор?
Завршили смо.
Рендал је изгубио слободу за злочине које није починио.
Ја сам изгубио своју веру.
- Идем. - Ок.
Схватите ово као признање, ако хоћете. Како год...
... пре неколико недеља, ствари су се загрејале.
- Шта имамо, Турк? - Маркус Смит, познат као Паук, дилер, изнуда, убиство, доста тога.
Преобратио је стару зграду у клуб 404 у Харлему. Можда призна када нас види.
- Што? Не верујеш у чуда? - Када једном будеш узео рачун, вероваћу.
Идемо, ја частим. -То је чудо које желим да видим.
- Овде пере новац. - Ох, да, чисти зелембаће.
- Све је то посао. - Морам да пустим млаз.
- Само трен, нећу да вирим. - Нема проблема.
- Момци имају среће. - Зашто? - Нема редова до клозета, и...
... пишате стојећи. Откопчате, отресете, закопчате и згубите се одавде.
- Да, и управо ћу то сада да урадим. - Хоћеш шмрк? - Одакле ти?
Од Паука, првокласно је.
- Није лоше. - Није лоше? Шта си, јебем ти, очекивала?
- Дај, Турк... вукао си ме за косу, јел'? Па сестрица ме је јаче вукла. - Како год.
Боље иди.
- Куда ћеш ти? - Рендел, у "пензији" сам. - У пензији? Ово је Америка, јебена кучко.
У јебени такси, да зарадиш поштено. Да, кренула је. Једва чека да је види.
Рендалов бег и макро су ми били 10-то убиство.
Сматрајте ме чистачем улица. Чистим оно што су та гованца разбацала около.
- Морамо сазнати ко је урадио ово. - Даћу му орден. - Хеј, Рендел, Ко је то урадио?
Неће да каже, а?
- Право име: Роберт Брејди. - Роберт Брејди? Баш штета. - На шта мислиш? Делује звучно...
- Опет сте на мом месту злочина. - Не знаш ко је Боби Брејди?
- Упознала сам га пре око сат времена. - И како делује? Из близине?
Да. По траговима око ране рекла бих на око метар. Нећемо чути његове шале.
- Шта? - Знаш то? Исто к'о Грег. Добар Певцу. - Ти то баш брзо. - Трудим се да вас пратим.
"Тргује грехом, дилује месо, бере плодове када су свежи..."
"... и сада неко мора да му ошамари курву, срце му је стало, не дише више."
- Шта желиш са овим? - Да искористимо најбоље. Рецимо, на пример...
... можда упознамо неку која ти се допадне. - Да, молим те.
Већ ми је доста од знаш-кога.
- Не сери? - Тако ми је испразнила спермиће да седим када пишем. - Ох, могу да замислим...
Шта да ти кажем?
- Како да вам помогнем, господо? - Разговарали бисмо о вашем шефу. - Горе је.
Не, вашем другом шефу.
- Он је сероња. - Зашто је он сероња?
Пођите замном, молим вас.
- Знате некога ко би га желео убити? - Ја.
- Још неко? - Што? Јел' мртав?
Хеј, чуј. Опамети се и помози или зовем неког из имиграционог и идеш кући следећим авионом.
Само напред. Амерички сам држављанин.
- Шта? - Позови нас било када... знаш... ако чујеш нешто. Ћао.
- Мислим да тражимо типа по имену: Сем Касапин. - Кога?
Озбиљно, поручниче, колико далеко желите да одемо далеко са овим убиством?
Ох, па мислим да истражите још мало, провалите ко је и сместите га у затвор...
... ако вам се то не коси са обуком. - Да, нема проблема.
Такође Радимо и на дилеру Пауку који је, чини се, повезан са новим убистивима.
- Можемо их закуцати ко зна колико, алии на крају ће ипак да оду. - Шта са тим?
- Наишао сам на адвокатицу што трља нос, и преко ње и на њега. - Срећна јебачина, а?
- За њега се директно кресала. - Да, јесте. - Добро...
Ок. Извуците шта можете и онда је ослободите. Мрзим да гоним, јебене адвокате.
- Ово није Пауков клуб. - Позади смо.
Да, ово је напуштена мала фабрика, Џесика.
- Нагађам да вам нисам просечна... Како то зовете? - Пацов, кртица...
Хвала. Мислила сам, нека обична сиромашна афро-американка, наркоманка или проститутка.
Не, ниси од те врсте. Адвокати су паметнији од афро-америчких наркомана и курви.
Углавном јесу, али некада само мисле да јесу.
- Све је спремно. - Људи, сигурни сте да је безбедно?
Реци девојци да не брине и почне.
- Шта кажеш, заступнице. Спремна за ово? - Да. Завршимо са тим. - Ок. Сећаш се шта рекосмо?
Уђеш унутра, чекаш да те пита што теби треба, тачно... и не враћаш се са мање од 4 унце.
- 4 унце? - Да. - Да није мало много? Купујем по мало у клубу, и то је то.
- Само реци да ти за викенд треба свеж прах. - Да. Реци да идеш на одмор.
- И после овога ће ми досије бити чист? - Ко суза. - И нико из фирме неће знати, тачно?
Никада се није десило.
Види заступнице. Знамо да си боља од овога. Уради то, престани да гураш у нос...
... иди кући, удај се, роди децу и никада се не враћај овде, и то је то.
Да...
- Ок, крећемо. - Да, гдине.
Хеј, Џесика... сломи ногу.
Два спрата доле, врата ас леве стране. Звони.
Само доведи друштво, овде.
Пожури, дебељко.
Крећемо.
- Добар дан, цуро. - Здраво, Паук. - Идем доле. - У реду.
- Како си? - Хеј душо, то срање сам набавио за децу... Јеси ли видела ово?
- Не. - Тип је опасан дилер, све што такне претвара у наркомане. - У праву је.
- Сећаш се "подземног пса"? - Шта са њим? - Јебени пас, произвео је генерацију наркомана.
- Дакле, претворио си простор у клуб и студио? - Да. Допада ти се? - Да. - О чему то прича?
- Шта је "подземни пас" радио све време? - Гланцао ципеле, и спасавао оне што су засеру.
Да. Али шта је радио за супер снагу? Одлазио је у ринг, сећаш се? Вадио таблету и гутао је.
Да, у праву си. Узимао је мало јебеног спида.
- Па, којим послом? - Нестало ми је белог. Имаш много белог. - Шта ће ти јебено белог?
Идем на скијање са пријатељима. Са много пријатеља.
- Где? - У Аспен, Колораду. - Срање... Могла си прво да питаш.
Па, увек имаш прву класу.
- Скијаш? - Наравно, цео живот. Хајде, немамо цео дан.
- Што не скинеш ту јакну и останеш мало? - Шта мислиш? - Заправо журим
... морам да завршим главни уговор за око сат, па...
- Дај, Џес, Ок је. О'лади, шалим се. - Већ сам о'лађена. - Шта ћемо?
Знаш шта ме излуђује мало?
Ви кучке са источне стране, увек налећете на црњу као што сам ја.
Сада се бојиш?
Изгледа да је дошла коњица да те спасе.
- Могу ли да помогнем, господо? - Да. Пусти нас унутра, Паук.
- Извини, нема никога под тим именом. - Уради као ти рекох. - Само желимо да разговарамо.
Видиш, ја знам како да тражим, и где да тражим.
Дођи татици.
Увек боли, први пут.
- Добро си? - Што не би била? Гледамо ТВ. Како да је повреди јебени ТВ?
- Могла је да види или чује нешто што ју је уплашило. - Као шта?
Како неки велики кретен, убија свог великог дебелог пса.
- Нисмо имали никог ко одговара том опису, до пре минут. - Даћу ти ја ружни, матер ти јебем..
- Доста је било. - Како? Довешћеш жену овде? - Доста, идемо, идемо... идемо, идемо... Ок.
- Ок си? - Да, Ок сам. - И ја сам Ок. - Желите своје жице назад?
- Пази !! - Не, дебели, не...
Доле !! Лези јебено доле !!
- Хајде! - Дебели је мртав.
Прошло је добро? Срање, крвариш.
3-4 централна јединица, 1141 захтева хитну помоћ. Имам повређен у 184 у Св. Николи.
- Дала сам све од себе... - Била си добра, заступнице, баш добра. Само се опусти.
Вама људи, ако вам икада затреба адвокат...
Ок.
У добрим старим данома, пустили би је да искрвари и опозвали хитну помоћ.
- Хадно, хладно! - 'Бем ти живот! - Укапирао је, укапирао. -Јаки сте, шутирате ме везаног.
Умукни, ти говно једно! Мислиш да ти нећу разнети јебену главу?
Нећу чак ни да размислим. Отићићу тамо, узрти дебељков пиштољ, вратити се...
... и сместити ти међу очи.
- Где је хитна? - Ово је био зајеб над зајебима. Немате ништа.
- А покушај убиства? - Нема дроге, па нема намере злочина, нема завере, нема ничега.
Нема злочина? Нема злочина? Не могу да верујем. Како се пише, злочин?
Убиство, рекет, дрога... Мислим, о чему говоримо?
Хеј, срећни сте да цура није умрла. Унутрашња контрола ће разговарати са обојицом...
... и саставиће извештај за неколико недеља. И сада, незванично...
... нисте прекршили процедуру, јер је жртва имала оружје уперено на вас.
Па, ако се будете држали заједно, проћи ћете кроз ово.
Боље усагласите приче, јер се не враћам у Бар Роквеј, јер сте ви зајебали.
И провешћете неко време са психијатром. Схватите то озбиљно...
... или идете у суспензију. -То ђубре ће само да одшета. - Прекини, Турк!.
- Опусти се, партнеру, средићемо га. - Господо...
... питања? - Ко је одлучио да се уђе? - Ја. - Чија је одлука улазак у просторије? - Моја.
- Одмах сте се представили као полицајци? - Да. - Одмах сте се представили као полицајци?
- Положај доушника је постао несигуран и бојали смо се да је у опасности. - И били сте у праву?
- Само се зајебавај. Знам да јесам. - Молим, детективе? - Завршили сте са мојим клијентом?
- Допао ми се Мекартни. - Нема ништа између њих.
- Шта мислиш? - Нема ништа. Угрозили су доушника, видели оружје и реаговали...
... сјебали осумњиченог, али он не подноси тужбу. Да видимо шта ће психијатар рећи.
Па, сазнаћемо да ли сам довољно нормалан докторе, да носим пиштољ...
... јурим зликовце? - Ок. Зашто си постао полицајац? - Па, беше Нова година...
... тада је деловало к'о добра идеја. Нисам имао исте прилике као ви, др. Проски.
Тамо одакле сам ја, било је или пиштољ и значка, или постанеш жртва.
- Како се осећаш када пуцаш? - К'о што прљави Хари рече:
"Ништа не фали малој пуцњави, ако се погоде прави људи."
- А када се погоде погрешни људи? - Испушено, човече...
Радије бих да учествујем у томе. Осетио бих се грозно.
- Како се осећате када видите да гину невини? - Па знате...
... некако оглувите на то.
Ево...
Узмите ово, и запишете мисли, питања, све, шта год да сте приметили код себе. Било шта.
Ово није молба. Само испуните...
- Бар, пробајте. - Звучи забавно.
Напред, Турк, напред! Имаш трећу!
Напред, напред! Тооо!
Види то! Имаш је, имаш је! Није битно шта кажу за тебе, изузетан си.
Напред, напред Турк!. Напред!
У пољу! Има лопту!
- Јебено си пукао?! - Клади се да јесам или... - Или, шта? Шта? Шта? - Немој ми ту: Шта?!
Њујоршка полиција је пуна фрустрације, непријатељства, тестостерона...
... и спремна да експлодира сваки трен. То шматрајте као издув. Једно повлачење ороза...
... и пада притисак. Знате што се улази у полицију? Да се добије поштовање.
Већина људи поштује значку, али сви поштују оружје.
Хеј, Рајли, разговарао сам са Ј.Д. Имате леш под именом Филип Трејгер. Револвераш.
- Ох, да, право говно. - Како је пао?
Неко му дао да проба своју медицину. Нагађам, упао му је у стан и убио га његовим пиштољем.
- Убица је оставио нешто? - Да, заправо... оставио је песму.
- Јесте? Не серш? - Хеј, Сајмоне...
... сећаш се оне песме? Случај револвераша?
- Шта радиш, човече? - Па, Турк се распитује.
Дођавола, шта радиш?
(То је бре неки лудак, схваташ ћале?)
"У сред божанске рупе, одсекох му главу, задржах дупе, узех му пиштољ, узех..."
"... узех му живот и пиштољ, али штета што није једини."
Иде тако нешто. Није нека, али се повремено римује.
- Певац? - Да?
- Тражимо истог. Средио је Рендала пре пар недеља. Када је био ваш? - Прошле недеље.
- Бар бих рекао, обзиром на пиштољ. - Радимо опет на случају Рендал.
- Изгледа, исти средио дилера код 33. - Сереш? - Како мислиш: назад на посао? Случај је наш!
- Шетајте, момци. Научите нешто. - Реците ми да се не зове Грег Брејди?
Молим вас... Јесте, зар не? Неко је оборио ђубре Бредиа!
Могла би бити покојникова фамилија.
И ето, револвераш је отиш'о у прашину. Број 11.
Метак одговара 45-ици у револверашевом стану, што није изненађење, па сам још мало копала.
Оно је са списка, под 6, оружја украденог из продавнице у Вирџинији прошлог месеца.
- Да. Вероватно је био револвераш. - И они мисле, одговара опису.
Не помаже да нађемо типа, већ жртве, а он још пише јебене песме.
- Извините. Хало? - Хеј, Турк... не заборави да идемо на суд касније.
Па... Чујем да је убио говно у оном дилеру, када је упао?
Пауку... Па?
Да ли је?
Јесте, оборио га је, био је везан и почео је да га шутира у стомак.
И онда му је клекнуо на груди...
... и почео да га млати по лицу, изнова и изнова, и да виче из свег гласа:
"Сломићу ти јебено лице, мала кучко".
И онда је лик је почео да кашље, знаш... да пљује по поду, онако...
Мислио сам да ће га убити.
Стварно?
- Ти си неваљала девојчица. - Имам посао да завршим. - Неваљала си...
Саветниче, руке су ми везане у вези тог старатељства, и сви потребни докази...
... након иницијалног престреса се морају одбацити. - Мора да ме јебено зајебавате.
И још, приморана сам да одобрим захтев одбране...
... да се одбаце оптужбе са силовање и напад против г. Вендлија. - Ваша светости...
... мислим да не желите да он приђе мојој ћерки, или било чијој другој ћерки?
- Морате га зауставити. - Пуштам вашег клијента у свет. Али, сигурна сам да ће се брзо вратити.
Пази то. Види тог, матер му...
- Хеј! Бићемо за тобом. - 'Ајде? - Имаћемо те. Када изађеш, пази леђа.
- Мир у мојој судници! - Ок? Матер ти јебем... - У реду, не сада! Не сада!
Водите га одавде пре но што неко пусти своје руке на њега.
- Мир! Мир! - Иди, иди! Знаш шта мислим? - Детективе !!
Др. Проски је сугерисао да треба да записујем, и ево, почињем.
Знаш шта ја мислим о правилу када да повучем ороз? Мислим да је правило које те "уздиже".
Волим то јебено правило. Звучи свима грозно...
Каже: "Извини ортак, али си шмокљан, и глуп си као дупе, и не можеш да бациш лопту..."
"... само зато што си на паузи". Мој омиљени део: "Палице су отпале..."
"... али бегунци напредују на сопствени ризик".
Пријатног ли изненађења...
Такав живот треба бити. Треба да будеш дркаџија на свој ризик.
Или не. Ипак је само, још један силоватељ. Коме ће он недостајати? Никоме.
Бр. 12, и још бројим.
- Хеј, хеј, врела кафа, пази... - Добро јутро, детективе. - 'Јутро.
- Врата лево. - Има ли знакова обијања? - Не делује. Дет. Перез је тамо. - Већ тамо?
- Шта кажеш на Метсе синоћ? - Да, сјајно...
Хеј, Теди, Теди, дођи да видиш.
- Јеботе. То је велико. - И моћно.
- То је плазмае, мислим. - Не. ЛЦД. - Плазма је. - Не. Плазма има...
Хеј, момци! Момци... Пуцањ је изблиза, а овде је остављен.
- Па, пичкица се није много борио, зар не Карен? - Ништа не указује на то.
- Без трага борбе, обијања, модрица... - Нико не жели слушати о твом приватном животу, Корели.
За тебе сам детектив, полицајче "мали ђокице".
- Изгледа да је опет наш момак. - Ко је овај пут? - Џон Ван Лајтен...
... послује колима. - Срање! - Имао је оптужбу за силовање, али је одбачена прошле недеље.
Види ово.
"Човек је избегава сво поштовање за лепоту и шарм, а узимао је то женама."
"Жене му не би дале, па није имао право на живот."
Наш је дечко, тачно? Изгледа да је нагазио и нашег старог пријатеља Џонија.
- Знате га? - Да !! - Био је опасан кучкин син, могу ти рећи.
- Да... - Знате ли колико је забавно не ухватити серијског убицу.
- Има ли то поенту, поручниче? - Поента је...
... боље да обојица размислите, желите ли да водите овај случај. - Мислите, нисмо дорасли?
- Ма дај... Имате око бар 110 година вас обојица. - 120.
Кажем вам, зајебете ли ово, можда вас одбију и за пензију. Желите то?
- Да. - Јебено, да.
- 406, поручниче. 406... - Ок. 406... Шта то значи?
- Тед Вилијамс. - Тед Вилијамс, задњи дан сезоне. 4-ог, 6-ог.
- Менаџер га жели на клупи да га заштити. - Он ипак улази...
... заврши са 6:4. И последњи је који је прешао 4.
Ок, добро, ваш је...
... само не кукајте када неки саобраћајац ухвати вашег серијског због брзе вожње...
... и зграби ваших 15 минута славе, и кад схватите да гузица стоји пред вама...
... а далеко 100.000 светлосних год., од вас. - Није добро, поручниче. Светлосне године...
... мере дистанцу, не време. - Упамтићу то.
- Па, хвала, детективе, запамтићу то. - Па да видимо...
... 2003. Овај је тип историја крстарења по геј баровима и убијања, чак и од батина.
Мушкарци су налажени упуцани у становима.
Ко год да је у питању, приближи му се и просвира мозак, без проблема.
Не оставља отиске и очигледно, поноси се својим делом.
Ок. Које би могло бити убиство бр. 2, од 4? Тај нема проблема. Ко да ради за Гамбина...
Био сам потрешен првих неколико пута, када сам убио хладнокрвно.
Више сам бринуо да ме избацити из полиције ако ме ухвате, него затвора. Да изгубим значку...
... то ме је плашило. Отишао сам на посао сутрадан, очекујући да се осећам другачије.
Мислио сам да ће ме сви гледати као цивила, за ког не знају да ли је прљав.
Али нису. Тада сам сазнао да могу то наставити да радим... вечито.
Следећа станица, Паук.
Да смо му затворили посао, био би можда кртица. Узели смо адвоката.
Требало је да сведочи да је купила кокаин од њега. Била је добар адвокат.
Ја и мој партнер смо отишли у клуб 404, у Харлему.
Реч-две о њему. Партнер ми је преко 30 год. Најбољи је полицајац кога сам икада видео.
Ја га увек пратим кроз врата.
Метак намењен мени је проклизао само кроз његов торзо...
Био ми је узор. Дан када сам престао да се трудим да будем Том Калахан...
... био је најбољи дан мог живота.
- Прегледала сам досије твојих дечака. - Баш занимљиво на шта трошиш време.
Ок. Током хапшења, код Чарлса Рендала нађен је пиштољ.
- Да? - И у осталим пуцњавама је било оружја, а има и доста сличности.
Па, кад већ помињем Рајлиа, мислим да га треба посети у затвору. Мислим да можда постоји веза.
Да, добра идеја, али не Перез и Рајли. Мислим не ти типови, могу да зезну. Сувише је важно.
Турк и ја ћемо да средимо, са Ренделом, Ок? Добро обављено.
Детективи, Чарлс Рендал.
- Шта јебем вас, ви ђубради, хоћете? - Какво огорчење.
- Волиш ли поезију? - Шта? - Да-ли-волиш-поезију?
Да. "Руже су црвене, љубичице плаве, желим ти курцем ископати око, ти сјебани."
- Шта мислиш? - Не римујеш? - Па, јесам. Јебите те, одјебите обојица. Идем одавде.
- Зашто смо, јебем ти, ишли тамо? - А како би изгледало да нисмо?
- Опустићеш се? - Опустити? Што сам попустљивији, то је све горе.
- Звучи забавно. - Хеј, хоћеш да ме држиш за руку? - Пажљиво, партнеру, јер то има...
... посебан ефекат на жене. - Волиш грубо? - Како год.
- Не могу да верујем, да нас је то говно гледало као идиоте. - Ма, одјеби га...
- Тамо је где припада. - Извини партнеру, стварно ми је жао. - Ма, не брини о томе.
- Шта год се десило, не вучем те доле за собом. - Не брини за мене. Добро сам, веруј ми.
- Не знам шта сам мислио, просто то не знам. - Знаш на шта си мислио?
Мислио си на 10-то годишњу девојчицу, разбијене лобање.
Да, хтео сам да те спречим, али знаш шта? Дивио сам ти се тог дана. Томе што си урадио.
Било је праведно... и нема двоумљења да је тада било тако.
Ок, ја сам убица... ја сам убица и појављујем ти се на вратима...
... или на прозору кола. И из неког разлога, отвараш ми врата, или прозор од кола. Мени...
- Дакле... ко сам ја? - Неко кога знам.
- Можда и разносач пица. - А песме? Шта са песмама?
Треба да је напишеш песму пре доласка, тачно? Да нећеш да седнеш поред леша и пишеш?
Нема отисака на песмама. Дакле, онда сам имао рукавице, док сам их писао.
Па, очигледно познајеш жртве и због лаког приступа, вероватно и оне знају тебе. Морају.
Ти типови су ђубрад. Не верују ником, и не отварају врата ником, нарочито ако га не знају.
Да, да, али знам их више од тога. Знам све. Пратим их, извиђам, знам им распоред.
Ок, пратиш их, и шта са тим?
- Хоће ли ико да каже? - Шта?
Е, јеби ме...
- У праву је. - Није. - Полицајац је. - Полако момци, да не претерамо. - Дај, пандур је...
... знаш то. - Ма, дај, пандур, на то не дајем ни говно. - Дај, пандур је, пандур, пандур...
Шта сереш, пандур, пандур, пандур. Кад ћеш престати с' тим пандур, пандур...
- Полако, само каже... - О чему ти то? Па знам ја шта он каже.
А ја кажем: То је срање. Боље ме убиј, матер ти јебем, али не говори: То је пандур.
- А шта је са вечером? - Хоћеш да изађеш?
- Где? - Баш ме брига. Ти си онај који одлази.
- У чему је твој проблем? - Немам проблем. Ако хоћеш да висиш ту, буди мој гост.
- Не мислим да излађем. - Добро...
... само немој да гушиш. Ово ми је најбољи део дана, и немој да га сјебеш.
- Дакле, крешеш само пандуре? - Понекад и са ватрогасцима или бившим робијашем.
- Значи, имаш циљну групу, а? - Имам поштовања према ватрогасцима. - Јеби се!
- Знаш зашто ноћу односе своје униформе? - Не. - Не верују ти.
Понекад ни сам себи не врујем. То ти се сигурно допада.
Штета што ниси упознала Пем Лајтенс. Слагале бисте се сјајно.
Неко је спровео тог типа правди, а ја сам га изјебала. Зато сам му се и допадала.
Можда ти се једном остварити жеља, да помисле да си полицајац.
- Има смисла. - Срање, то би био неки психопата. - На послу их има пуно.
- Лепо спавате? - Не баш. - Да. - Добро једете? - Не. - Да.
- Неки кошмари? - Да. Да се заглавим у соби са вама, за увек.
- Не. - Мислите да се можете вратити на дужност? - Апсо-јебено-лутно. - Да.
- Мислите ли о пензији? - Мислите на смрт са бенефицијама? Шта је ту лоше?
- Мислите о пензији? - Не, баш. А и чему бих се радовао. Трчању до базе, игрању софтбола?
- А рецимо, обезбеђење? - Превише опасно. - Па шта ћете радити? - Можда купим чамац.
У реду, видите, само ћу рећи: Кажете да тражимо једног од нашег...
... али шта ако је бивши пандур? Неко ко је прљав скроз.
- Имаш неког на уму? - Мисли на Мартина Баума... бившег поручника.
- Па, која је његова прича? - Добио је отказ пре неку годину.
Није баш неки мотив, али је познавао све жртве.
Да, али Турк, ја сам знао већину, и ти си, и Рајли и Перез, чак и Карахил.
- Па, шта са тим? - Можда си их ти убио? - Да. Јесам.
Песме и место су све што може да повеже убиства...
... што значи да морамо да се бацимо на форензику.
- Да не буде превише? Девојка већ ради на томе. - Отвара га док причамо.
- Шта си рекао? - Ево нас опет. - Пази на језик. - О, јел'?
- Није мислио ништа. Он је историја, не брини. - Нека говори у своје име.
- Да, говорићу у своје име, хоћу. Јеби се. - Растурићу те к'о јебеног Бобија.
Хеј, ти, стави јаја у гаће. А ви другови пандурчићи...
... мало почтовања према другу професионалцу. А? Молим вас.
- Наставићемо сада? Шта ћемо? Где стадосмо? - Причасмо о Мартину Бауму.
- Која је прича? - Неки су узимали новац. Баум се борио за њих, покушао да заташка.
- Робијао је? -Тужили су га, али се нагодио оставком.
- Па, у чему је ствар? - Могао сам да лажем да га заштитим, али нисам.
Ок, али што није кренуо на тебе, зашто не би убио тебе...
... што би деловао као серијски убица? Каква је ту веза? То нема смисла. - Не знам, само кажем.
- Ма бре, то нема смисла. - Ма олади, само кажем! - Нема смисла!
- Проверите га ако хоћете, сере ми се. - Нема смисла! - Мислите да је пандур...
... а само кажем да га проверите. Сере ми се! - Треба нам бољи разлог да би био осумњичен.
ПМС, мора да га има.
- Здраво, људи. - Шта се дешава? - Донела сам вам извештај ФБИ о рукопису.
Не смета вам да гледам доказе које сам ја сакупила и обрадила за вас?
- Нема проблема. - Не, кењај. - Ово је фасцинантно. - Дај, дај, доста... дај, иди...
- Шта? - Идемо, хајде, идемо. - Хеј! Склањај руке од мене.
- Дао бих вам мало приватности... - Јел' ме твој пријатељ сада љуби у дупе? А' Јел' то?
- Ок, отишао сам. Уживајте. - Шта? - Шта је са тобом? Шта је са тобом?
Жао ми је због синоћ, Ок? То је све навика. А од навике се може одвикнути. У реду?
- Не. То је срање. - Није. Потпуно сам озбиљна, у реду?
Није срање... заиста.
Зашто је Турк тако брзо прихватио траг? Да нас спречио да нађемо убицу, човече.
То бих ја урадио да покријем себе. Нема бољег погрешног трага од Баума.
- Има смисла. - Мрзим тог Турка, човече.
Хеј! Долази, долази...
2:45 је ујутру.
Да ли убија време... или је време за убијање?
- Дај, Баум, убиј већ некога. - Да. Уби Турка, човече, он ти је сместио. Учини нам услугу.
Хеј, види то Турков скор у каријери? Смешно. Служба '99, полуаутоматски, орден у пуцању.
Учествовао је у рату, препорука одељења...
Може да среди типа са 20 метара.
Видиш компјутерске директоријуме, човече? Све је закључано. Чему, ако нема шта да крије?
- А шта је са Карен? Приметила је нешто ново? - Не, није још.
Нећу да седим у колима и чекам, када буде убијао некога, Ок?
- Идем ја. - То је мој дечко, мој дечко... поносим се тобом, сине.
- Ти си Перез, а? - Да. - Ја сам Мартин Баум.
Имам дозволу за ово. Радим као обезбеђење у ресторану.
Па, верујете да пандур обавља поетска убиства па проверавате Баума јер има прљав посао.
- Зато полиција ради ово? - Мислиш, посао ти је прљав? - Него шта. - Живот је грозан. - Да...
- Све је Ок, Сајмоне? - Где си, јебем ти, до сада? - Како сте?
- Желите да нам кажете још нешто, пор. Баум? - Имам нешто у џепу.
Пасош, извештаје о картицама, бординг-пасеви...
Када је убијен Брејди, пратио сам клијента у Бразил.
Ако је тај силоватељ или убица заиста неко ко се каје, мора му се опростити.
Не сећам се твог имена, али сам имао много момака који су задовољавали током година.
Толико дечака, да је тешко упамтити им имена.
Ја сам Дејвид Фиск, детектив прве класе. Можда ме се не сећаш сада...
... али гарантујем да ћеш се сећати мог имена до краја живота.
Отац Конел, дао Бог да труне у паклу. 13 оборено, још један преостао.
Бели доњи веш.
Слободан стил... Ко би рекао?
Уклањам предмет који је убачен у ректум преминулог...
... и стављам у пластичну врећицу за доказе.
- Одмах се враћам. - У реду.
Хеј, још један, руком писано.
"Старац коме деца вероваше, пожуду своју да контролише не могаше."
"Пепео-пепелу, прах-праху, црква га заустави не може, ал' неко мора."
Видећу шта још могу да нађем.
- Шта је са тобом? - Отац Конел ми је дао прво причешће. Запамтио сам га.
- Хеј, људи, нисам имао прилику да се јавим. - Ок. Сад си ту...
- Ок, погледаћу около. Касније ћемо упоредити белешке. Ок? - Наравно...
Изгледа, да је наш пријатељ је имао блиски сусрет са свештеником. Спуштене панталоне...
- Ма, дај... - Не, погледај! - Дај, не говори тако. - Хеј, сам се увери!
- Следеће ће нам рећи да је пор. Баум кресао дечаке овде. - Не купијем то.
- Та двојица јебено смрде. - Видите докторе, прочитали сте песме...
- Могуће је, тачно, је да је он полицајац? - Нисам таквог никада видео...
... чак ни чуо за полицајца серијског убицу. - Хајде, девојке, идемо, идемо...
Да! Иди, иди, иди, иди, иди...
- Док, дајте нам савет како да га ухватимо. - Не брините за то...
.... жели да буде ухваћен.
- Ниси нашла боље место за ручак. - Хтела сам да ти се захвалим.
- За Паука? - Да. И за посету у болници, и за охрабрење.
- Што би то хтео? - Након неког времена, бежање није довољно.
- Дакле, ћерка ти је у тиму? - Не. Играла је, али сада има 25, живи у Калифорнији...
... нашла неког, и ради као медицинска сестра.
- А мајка? - Мајка јој је умрла, док је још била мала.
Жели да сви знају да се извукао. Да сви знају, колико је бриљантан.
Већина убијених криминалаца су били осумничени Турка и Певца, тачно?
И он им још прети пред свим тим сведоцима. Лудо копиле, да не верујеш. И још...
... пошаље нас на пор. Баума, зар није? - Да, јесте. - Зашто, зашто би то? Зашто?
- Боље ми дајте још. За сада имате срање. - Дај му још, човече. - 'Оћете још?
- А подаци из цркве? - То је онај кога је Турк прогањао.
Испоставило се да је отац Конел, дотична жртва, премештан свуда...
... у задњих 20 година. Што би то радили са католичким свештеником?
Очигледно је, јер је иза олтара давао деци и више од причести.
Турк је признао да га је познавао као дете, и то је могуће.
- Тај свештеник ти је дао прво причешће? - Јесте.
- Покушао је нешто неприкладно? Мислим... - Знам шта мислиш. Не, никада.
- Ок, добро. Има ли неког разлога да тамо неко посумља да ипак јесте? - Не.
- Јесам ли то осумњичени, поручниче? - Не...
... али ти лешеви почињу да смрде, а много тога потиче из твог правца.
- Потиче или је гурнуто? - Шта да ти кажем? Повезан си са жртвама, а ниси баш мајка Тереза.
- Нисам имао проблема са тим свештеником. - Ок, ок, добро. То би било све.
- Разговарао сам са Релијем и Перезом. - Добри пандури. - Не зајебавај, слушај ме.
- Слушам те. - Мисле да би Турк могао бити наш тип.
Морам да кажем, кад већ седим, да је то баш јебено смешно.
- Не схавташ то ваљда озбиљно? - Сви су већ прихватили чињеницу...
... да јуримо нашег. - Али није Турк. Кажем ти, он није наш тип. - Знаш то. - Да, знам.
- А како то знаш? - Јер знам. Знам са смртном сигурношћу. Ок?
Тај свештеник, отац Конел, био му је свештеник, када је био дете.
- Рекао ти је то. - Није рекао да је тај свештеник злостављао децу.
- Не могу да верујем! - Веруј! У реду? - Турк је добар. Један од најбољих, и то знаш.
И да ниси проклето зуцнуо о овоме што си чуо, или си завршио.
Могу ли да говорим сада? -Слободно.
Њему је стало. Знаш шта кажем? Турку је стало до људи.
Знам да некада делује као пит бул, али то њие важно.
Стало му је до заштите људи, и ако га не подржиш, зажалићеш.
- Исусе... - Извини, никада пре нисам био у пећини. Имаш тренутак?
- Да. Шта треба? - Знаш да смо Турк и ја пријатељи, тачно?
- Наравно. - И да бих ја све учинио за њега. - И он би учинио за тебе.
- Да ли би ти? - Да ли би, шта? - Да ли би ти учинила све за њега?
- Не знам... Куда ово води? - Хоће да имаш секс са мном.
Стварно?
- Не би му сметало, али нисам зато овде. - Ок. Зашто си овде?
Где си била оних ноћи када су убијени Рамбо и револвераш? Имаш ли алиби за те ноћи?
- Да ли си познавала те типове пре убиства? - Шта?
Буди опуштена, не изгледај тако. Изгледаш као да си крива, а ниси крива, то знам.
Ниси убила те типове, зар не?
Онда можда знаш како се Турк осећа.
Треба да ми набавиш неке информације. Дискретно.
- Можеш ли то да ми урадиш? - Добићеш их. Апсолутно.
Покази ми о јебеним убиствима.
- Хеј, дечко-геније? - Савршен тајминг, ортак. - Чуј, баш си добро средио поручника, зар не?
- Нагазио ми је партнера. - И треба. - Мислим да треба да седнемо и видимо где то води, Ок?
- У реду. Можемо се наћи у осам? - Може ли у девет?
- Имам сатанак са старим пријатељем. - Да, наравно, како год желиш.
Хеј, момци, хвала што сте дошли.
- Ово је Шерил Брукс. - О, ћао, Шерил Брукс. - Шерил има нешто да ти каже.
- Моја кћер, Гвен, је умрла пре 4 године. - Имала је 10 год., силована је и убијена.
- Тип који још живи с' тим... Чарлс... - Чарлс Рендал. - Да, Чарлс Рендал је урадио то.
- Што нама то говорите? - Јер је тип ослобођен. Пуштен је на суду. - Зашто? - Зато.
- Сведочила сам за њега. - Ти си, шта? - Рекла сам да је био са мном.
Она... Шерил је веома праштајућа особа. Срце јој је велико као буља.
- Претио је да ће ме убити. - Ко те то пита?
Кажи здраво финим полицајцима, и иди...
... врати се кући, и немој да се напијеш до смрти.
Ок... ах, дакле...
Хоћу да то кажеш. Хајде, реци.
Подметнули смо пиштољ у Рендалов стан. Ок? Рекао сам то. Срећни? Хвала.
- Да, јесам. - И урадио бих поново, да морам, да тај кепец не би побегао. И спавам добро.
- Па, шта хоћеш од нас? - Мислите да је мој партнер серијски убица? Претеали сте.
Волели би да Турку то сместите? Напред, бићу ваш обожаватељ. Бићу уз вас...
... чак ћу вам и помоћи, али не навлачите Чака Рендала, на јебени пиштољ...
... јер ако изађе из затвора, завршиће мртав.
Извини?
Ја ћу му забити два у јебену главу. Лично.
Договор завршен.
Моја бака је волела оперу. Помагала нас је шивењем.
- Низао сам игле за баку. Сав новац је давала цркви. - Дивио си јој се? - Волео бих да јесам.
- Певац? - Религиозан, иде у цркву. - А шта је са тобом?
Наш посао је да 99% популације буде безбедно од преосталих 1%.
Проблем је што треба да проведемо пола живота са тим 1%, и што боље радимо тај посао...
... мање је оних 99% мисле да смо им потребни. Не обраћају пажњу.
Само полиција и криминалци обраћају пажњу на улице, а сви остали иду негде или купују.
Имам наређење да си под ограниченим послом, што у основи значи, да радиш за столом.
Можда ћеш сарађивати са психијатром следећи пут, па можда се и вратиш на стари посао.
Ко ме јебе... Ко ме јебе, а?
Разбићу главу оном Перезу, матер му јебем, што ми забија сва ова срања...
- Има да га убијем, јебем му матер! - Смири се, чему то. Сав си се унезверио. - О чему ти то?
- Није ово патија шаха. - Ко зна, можда и јесте. Кренеш ли сада на Переза...
... знаш шта ће се десити? Ушетаћеш у замку. Већ јеси.
- Он те само чека. -Јебени Ангус, јебени Ангус му верује. Верије том Перезу, матер му јебем.
Повуци се и чекај! Чекај на право време и узврати. Сада није право време, веруј ми.
Верујеш ли ми? Сада није време.
- Молим те... - О, да... - Хеј, Турк, морам да прескочим вечерас. Час ми касни...
... али, видећемо се сутра, у реду? И жао ми је због тога што се десило са пор. Агнусом, данас.
Биће добро. Мало је надувано и људи су луди... реагују. У реду?
Лаку ноћ.
То је пандур, то је пандур, то је пандур...
Шта имаш за мене, лепотице?
- Кажем ти, има разлога што ме Перез прогања. - Перез је сувише паметан да буде тако глуп.
Он, дечко са колеџа? То је срање. Није он ишао на колеџ, само једну годину.
- Не зезај? - Чиста истина, ко грип. И чујем да су га ухапсили па избацили, к'о гузицу.
Ја сам да дупло "В". Мерцедес. Види да ли је Ок. Превише светла.
Буди дупло, седмоструко озбиљнији, к'о најјачи мотор, и неће ти се више десити.
Јер, ако пуцају на тебе, још увек можеш да побегнеш одатле...
Банкар је јако добар, јер креше две проститутке на задњем седишту, и нема мешања са стране.
- Договорено? - Договорено.
- Знаш оне неандреталце. - Мало је бучан, али зна да буде и у реду. Нормалан је. - А белац?
Рус, Евегениј Мугалат. Сјебао је три типа за Гамбиное, или већ...
- То срање ме убија. - Знам да те убија.
Убија и мене, знаш? Али ја га испуштам по мали, и помаже. Под мојим условима.
Кладим се да ниси записао ни једну реч у блокче, које нам је Проски дао.
- Наравно да нисам, а ти? - Да, сјајно је.
Помаже ми. Та ствар ради. Знаш на шта мислим?
- Запишеш и избациш то. Треба да пробаш. - Дај да видим. - Не дам. Не зезај...
... то припада мени. Приватно је. - Не даш да видим. - Не, гдине.
Смучило ми се све, да јурцам около, тражим трагове, хапсим, правим извештаје, сведочим...
... склапам нагодбе, уз сво то јебено срање.
Детективе?
Све је онда послало једноставно.
Детектив Перез овде. Хеј, Рајли, шта има?
Мрзим сероње, волим да убијам људе, што бих одустајао?
Хеј, види. Договорио сам састанак са Певцем за сутра и чуј, не желим да Турк посумња ишта.
Забаву за пензију, златан сат, руковање са градоначелником и име на јебеној плакети?
Велика, јебена, ствар.
Боље је овако. Сада су сви сазнали ко сам и зашто сам.
Хеј, ја сам...
Чуј, мислим да ме је неко пратио, до куће. Сада је напољу, управо.
Можеш ли да... ђођеш овамо... Само ме назови, Ок? У реду?
- Ма, отварај. - Турк?
- Управо сам те звала. - Спусти пиштољ.
- Прате ме кола. - Спусти пиштољ! Спусти пиштољ!
- Имаш нешто да ми кажеш? - У вези са чим? - Револвераш, Рендал?
- Њушкао си ми по стану? - Шта раде у твом компјутеру?
Проверавала сам све повезаности овог случаја.
Кријеш нешто од мене?
- Управо сам добила ово. Песма. - Песма? Волиш и поезију, а?
Рукопис, не поклапа се. Лажан је.
Ти си је написао?
- Шта се дођавола дешава? - Много си времена са Перезом, зар не? - Да, Радимо на случају.
- Шта је? Љубоморан си? - Могу ли да ти верујем?
- Да. - Ок. Дај ми све о Перезу и Рајлију што можеш да нађеш, и све што знају о мени.
Све, Карен... Не играј се са мном.
Ја сам још више убеђен и кажем да је то полицајац.
Чуј, ја то водим, на позорници сам и могу јебено да тврдим да и јесте полицајац...
... нарочито када ми неко пуца на кућу. - Мој Боже, повређен си?
- Јесам ли повређен. Јесам ли повређен, жели да зна. - Заправо, мртав је.
- Зове се Мугалат. - Тип кога смо пре неко вече видели у ресторану? - Да.
На интезивној је у Св. Луки. Мисле да је он одсекао главу Јакову Просквичу.
- А шта ти мислиш? Је ли жртва или осумњичени? - Не знам, али како иде, биће забавно.
- Докторе, шта има? - Један од најчвршћих људи са којима са до сада имао контакт.
- Извукли смо 6 метака. - 6?!! - 3 од садашњег пуцања, 3 од ранијих пуцњава. Човек је тенк.
- Могу ли да разговарам са њим? - Тешко да ћеш моћи, али напред. - Ок је.
Постављаћу питања, а он само нека клима. Хеј...
... Евгениј! Пробуди се! 'Еј, пробуди се ти велики јебени, гризлију.
Не говориш руски?
Ова би руска машина за убијање, могла да нам буде први сведок.
Пробуди се, Гага Мак... да нам кажеш ко ти је то урадио.
- Детективе, мислим да је доста. - Реци нам бар, где си ставио главу Јаковова Простина.
4343 треба ми стални чувар за пацијента Магулата. М-а-г-у-л-а-т...
... у болниви Св. Лука.
Јел' се на овај број пријављује полицијска бруталност?
- Маца појела језик? - Опет си на условној. Мислиш да ме уплашиш кучко. Шта хоћеш?
- Пажљиво, и ја плаћам порез. - Не плаћаш никакав јебени порез, говно мало.
- Пређи на ствар. 'Ајде. - Једна твоја жртва је украла много оружја на југу... - Да...?
- Исто се појављује у злочинима? - А-ха... - Па, једноставно је.
- Нађи украдено оружје и имаш свог типа. - Познајеш га?
И да постоји пандур који је опасност по људе, без обзира на све, ништа не бих рекао.
Чуј, дајем ти још 2 сек. Одговоти: ДА или НЕ. Знаш ли типа и где да се нађемо да разговарамо?
- Петак. Увече у 9:00. Мој клуб. - Бићу тамо.
Ако је неко глуп, глуп овај матерјебац је најглупљи.
Полако, сине, полако... Само полако. Буди мамац и оборићемо га. Тачно?
Чуј, газда, покрићемо те, нико у клубу ти неће сметати и нећеш висити по затворима.
- Имамо ли договор или не? - Да. Али почне ли да лудује овде, нећу на вратима Џоди Фостер.
Хоћу проклети марински корпус, човече.
Добро вече, детективе, хоћете једну? Срање је али боље ишта него ништа?
Чим сам чуо да јебени Рус није умро, знао сам да ствари неће бити исте.
Морао сам променити правила, стратегију, урадити нешто што није урађено никада.
Кренуо сам на неопростиво.
Не, молим те, немој...
Да ли си чуо си шта сам ти рекла? Како бих могла да претерујем?
Тај психопата ме је управо напао. Кажем ти, он је класичан социопата.
Ок, Ок, размотрићу, у реду? Размотрићу. Али ти не прилази, је ли јасно?
Јасно?
Зајеби то.
- Извините, ја сам дет. Корели, могу ли да погледам регистар. - Наравно, изволите.
- Хвала. - У свако доба. - Да, дет. Корели. Тражим Переза и Рајлија, али не могу их наћи.
- Волим забаве. - Волим како љуби, гура језик у уста, и крв ми јури кроз вене...
Морам хитно да говарим са њима.
Да, разумем... али ми треба локација, молим вас.
Хеј, овде је.
Пусти ме да уђем.
- Хвала Богу, то је полиција. - Да. Па, где ћемо? - Прати ме.
- Играо сам баскет на неколико блокова одавде. - Не зајебавај ме.
Као дете се нисам бојао да се мешам са таквима као што си ти.
- Још их виђаш. - Не, сада ме плаше. Сада је ово лош крај.
- Није лош за мене. - Да. Ушао је унутра. За сада је добро.
- Па, доста је било о задовољству, шта имаш за мене? - О чему говори?
- Шта мислиш да ће урадити? - Кажем ти, то није требало да се деси.
- Ах, луди поручниче, то је срање. - Изгубих 2 зуба тог дана. - Није цивил но јебени дилер.
- У устима имам срање. - Па шта? Волите те златне зубе, треба да ми захвалиш.
- Дајем све од себе, а и Старски и Хач га гледају као два сокола. Геј-сокола. - Да...
... као леш.
Доста срања. Дакле знаш нашег песника. Само ми реци. Шта имаш за мене?
- У реду, идемо. - Идемо! - Молим те... - То што тако прича, не значи ништа.
Да те питам нешто, Копернику? То оружје за појасом, мислиш да му је пластични пиштољ?
- Кладим се да води до револвераша. - У шта се кладиш? - У 500 $. - Важи.
- Улазим са још 500 $. - Охохо, то је банка...
Види, ја теби помогнем, ти узвратиш. Па, помози ми.
- Имам филм, на мобилмопм. Оне ноћи када је револвераш оборен. - Имаш, шта?
- Имам филм. Клинци са матуре. Хтели су успомену. Ти си главни глумац. - О. јел' ја?
- Ок. - Сада разумеш о чему причам? - О, да, капирам...
Да, па... Како сам испао?
- Као песник? Па то и јесам. Песник сам. - У реду, идемо!
Заправо, написао сам песму и за тебе, Паук. Хоћеш да је чујеш? А?
Хајде, баци пиштољ, сместа, матер ти јебем, и право на земљу. Одмах !!
- Уједосте ме. За шта плаћају вас два 2 морона? - Баци јебено оружје доле. - Ево, ево, гледај!
- Да вам прочитатам моју песму. - Ма немој. - Да, прочитај.
"Покушасте да ми сместите момци, и овако радите то?"
- "И уместо да ми киту одсечете, само сте ми попушили". Сјајна ствар. - Хвала.
- То је поезија. - Шта ти радиш овде?
Не гледај ме тако, партнеру. Хтео сам да те заштитим и да им видим лица... И вредело је.
- Хеј, радимо свој посао, Ок? Не бих да се извињавам... - Нећу извињења Теди.
- Напољу је убица са значком, а шта вас 2 морона радите овде? - А шта радиш ти?
- Није напуњен? - Није. - Управо сам зарадио 1.000 $.
- Где је? Где ти је други пиштољ? Хајде... - Опипајте ме. Хајде, опипајте ме, напред.
Фин додир, шта радиш након посла, ако ниси обећан некоме? Не бих да се мешам.
- Шта ти је са лицем? Јел' те пријатељ ујео из љубави. - Ућути, јеботе. - Хеј, хеј, хеј!
- Хеј, доста! - О чему говори? - Ако ниси пао на ово, не значи да ниси наш човек.
- Добио си говно, Ок. Зајеб'о си се. - Само се надај, није готово, Ок?
- Говорим истину, човече. Правите грешку. - Зајебо си, и јеби се! -Јебене џикеле...
Опусти се, Паук. Хајде, да попијемо нешто.
Видео сам, мислим... да има у фрижидеру.
Враћам се за секунду.
'Еј, шта има?
Овај човек је пуцао у тебе? Сигуран си?
Не, ти зезаш...
Недостајем ти?
'Еј, причаћемо...
- Полако. - Ово је Ок. Све ће бити у реду. - Исусе Христе... - Само иди у собу, у реду?
Седи... Седи!
Мораш да сазнаш за ово од мене. Отвори ту малу књижицу и почни да читаш.
Све што желиш да знаш је унутра. Само напред.
Наглас! За досије... Видиш камеру овде?
Име ми је Дејвид Фиск, детектив прве класе, полицајац сам скоро 30 година.
Али Дејв... Дејв, Дејв...
Томе, треба доста да пређемо, а немамо довољно времена.
Име ми је Дејвид Фиск, детектив... -Зовем се Дејвид Фиск...
- И полицајац сам скоро 30 година. - Не очекујем да ме памтите.
Прошло је много времена од како си ме поставио у крило и рекао ми да ме волиш.
До тада... сам убио 14 људи.
Али ти гарантујем да ћеш ми памтити име, до краја живота.
Не постајеш полицајац јер желиш да служиш и штитиш, већ зато што ти дају пиштољ и значку.
Већина људи поштује значку. Сви поштују оружље.
- Ја сам убица и појављујем се на вратима. -О чему причаш. Није то јебена партија шаха.
Ко зна, можда јесте. А правиш погрешне потезе. Забићу му 2 у главу, и то лично.
Знам до моралности како је. Умртвиш се на то... Умртвиш се на то...
Том Кален ми је био узор.
Оног дана када сам престао да се трудим да будем он, најбољи је дан мог живота.
Пре неколико година сам сместио убици деце, Чарлсу Рендалу.
Требало је да знам, да ће ме прогонити.
Шта желиш да урадим са овим? -То је све што имаш да кажеш?
- Дугујем ти објашњење, другар. - Зашто ми то говориш сада?
Иван Грозни ће се пробудити ускоро, и идентификовати ме.
Добро вече детективе. Хоћете једну? Срање је, али боље ишта него ништа.
Могу да уђем тек тако, а партнер ти спава испред врата. Излази.
Јесам ли изабрао јебено погрешног Руса да упуцам?
Сада ћемо незванично.
Ја... Желим да разоткријем Рендалово убиство, пре свега. А, обзиром на услове, што да не?
- Не мораш да ми захваљујеш. - А о ономе, да не будеш ја? - Да?
- Не схватам то. - ПА, сјајан си полицајац...
Мислим, инсипирисао си ме целог живота, као нико други...
... а онда си прекршио закон. Подметнуо си Рендалу пиштољ. Изневерио си ме.
Изгубио сам своју веру.
Тада је све почело. И када већ јесте...
... нисам могао да станем. На крају...
... нисам ни желео.
Тако, радио сам своју ствар, и знаш шта? На крају...
... било је готово, ђубре је пало. И то је то. То је све.
- Не разумем шта причаш. Не разумем ни реч. - Знам, да не. Чим сам чуо да Рус није умро...
... знао сам да морам да променим правила, да урадим нешто неповратно.
Урадио сам неопростиво.
Шта да радим, пријатељу, партнеру... да те ухапсим? Мораћу да пријавим.
- Ми смо тим. - Били смо. - Да, били смо. Сјајан тим.
То је било јуче, Дејв. Данас...
... данас ти упиреш пиштољ у мене.
Али још није опалио.
- Збогом, Томе. - Где идеш? - Не знам. У пакао, вероватно.
- Хеј, Дејве? 'Еј... Дејв. - Не приближавај се. - Не би. - Кладиш се у живот? - Дај, партнеру...
- Знам те. Не би ти. - Али ја бих.
- Карен, само полако. - Не можеш да ме избациш из мисли. - Умукни, Дејв. - Ибарнићеш ово...
... мизерно говно. - Ох, у глави сам ти. - Не браним га, само полако. -Јеби се, Турк!
- Спусти тај проклети пиштољ. - А ако нећу? - Разнећу ти мозак.
- О, допада ми се како звучи. - Не мрдај. - Карен! - Пушила си ми везана. То си желела?
- Рекла сам да се не мрдаш, ти олошу! - Бај, бај!
Дај ми пиштољ. Дај ми пиштољ.
Остани овде.
Ох, човече...
Јеби се!
- Све је закључано. То није добро. - Дејв, да завршимо са овим.
- Завршимо? - Спусти пиштољ доле.
Који ти је план? Да ме ухапсиш?
Заведеш у досије, узмеш отиске, претражиш телесне шупљине? Шта ћеш јебем ти да урадиш?
Изведеш ме на ТВ шоу: "Фрик недеље." Или још боље, прогласиш ме за психотичног године.
- Спреман си за то? Е, то неће моћи, човече. - Хеј, не остављаш ми избор.
Имаш избор, да побегнем.
Да ли би то урадио за мене, Том? Би ли ме пустио да побегнем.
- Дај, не ради то. - Ипак ћу да побегнем. Шта ти мислиш?
Мораш да урадиш праву ствар.
- Пуцњава, осумњичени бежи! Идемо! - Дај, не ради то.
- Хеј, партнеру, хајде! Пуцњава! - Не ради то! - Осумњичени бежи. Опире се хапшењу! Хајде!
Праведан човек предамном стоји, херој у прљавој земљи овој.
Брат у загрљају, у срцу си ти. Таиста сам се надао да ћеш разумети.
Разумем ја. - Не разумеш. - Разумем.
Знаш, једино у животу што ми је пружило задовољство...
... је убијање тих дркаџија.
И то стварно. Мислим...
... то је стварно лоше.
10-30! Оборен полицајац.
Не идем ја никуда.
То је Ок... Да...
34-центар, 34-центар! 10-30, оборен полицајац, треба ми хитна, борен полицајац. 10-30, брзо!
Стижемо за 6 минута.
Немој...
- 34-централа? Централа, реци 34. -То је 10-55, откажите хитну.
- 34? - Откажите хитну. 10-55, откажите хитну. - Сигурни сте? -Сигуран сам.
- Сам си ово урадио. - Знам, ортак.
- Добро си поступио. Томе, реци ми, јесмо ли били добри? - Били смо добри.
Добар си ти човек, Томе... Добар човек.
Био сам сигуран, био сам сигуран...
... у потпуни успех.
- Баш је обавио посао, твој партнер. - Светла.
Види Том, како ми видимо, детектив Фиск је управо затворио врата за песником.
Добро. Како год... Како год ви кажете.
- Завршили смо сада? - Да, завршили смо.
Моја кћи је звала. Била је забринута због Певца и забринута за мене.
Питала је, да ли бих урадио нешто глупо? А ја сам је питаоЧ Као шта?
Да узмем часове обуздавања љутње или да се пензионишем.
Рекао сам да ћу урадити што и увек. Рекла је. Добро, а шта би и друго?
Рекох: Тачно. Право је злато та моја ћерка.
Рекла је да сам полицајац, и то добар. Чудно, Певац је рекао исто.
Хеј, људи, спремни сте да играте? Бројимо до три... Дајте руке.
------ К Р А Ј ------ (Превод: ПОПеску)